- Sammen med sin mor? - Jo.
I bogen beskriver hun en udvælgelsesproces.
I slutningen af hver arbejdsmåned blev tres fanger udvalgt.
De skulle sendes fra annekslejren tilbage til Auschwitz. Er det korrekt?
Ja. Det er korrekt.
Hidtil har de øvrige tiltalte i sagen nægtet at have deltaget i forløbet.
Nu vil jeg spørge Dem.
Deltog De i det?
Ja.
De var altså med til at foretage udvælgelsen?
- Ja. - Det tilstår De?
Så sig mig -
- hvordan udvælgelsen foregik.
Der var seks vagter.
Vi besluttede at udvælge ti personer hver.
Sådan gjorde vi hver måned. Alle valgte ti ud.
Deltog de øvrige tiltalte i det?
Det gjorde vi alle sammen.
Skønt de har benægtet det?
Er det ikke nemmere at sige "vi" end "jeg alene", fru Schmitz?
Var De ikke klar over -
- at De sendte disse kvinder i døden?
Jo, men der kom andre kvinder til hele tiden.
De gamle måtte vige pladsen for de nye.
- Jeg er ikke sikker på, De forstår... - Vi kunne ikke have dem alle.
- Der var ikke plads. - Nej!
Det, jeg prøver at sige... Lad mig omformulere det.
For at skaffe plads valgte De kvinder ud og sagde:
"Du og du skal sendes tilbage og slås ihjel."
Jamen hvad ville De have gjort?
Skulle jeg ikke have meldt mig hos Siemens?
Frk. Mather, de er klar nu.
Kom nu.
- Hvor er Michael? - Det ved jeg ikke.
I Deres bog beskriver De udvælgelsesprocessen.
Ja. Man blev tvunget til at arbejde, og når man ikke mere kunne bruges -
- blev man sendt tilbage til Auschwitz og slået ihjel.
- Var der nogen tilstedeværende med? - Ja.
Jeg må bede Dem udpege dem.
Vær venlig at udpege dem.
Hende.
Og hende.
Hende.
Og hende.
Hende.
Og hende.
Tak. Værsgo at gå videre.
Hver vagt udvalgte et bestemt antal kvinder.
- Hanna Schmitz valgte anderledes. - Hvordan?
Hun havde sine favoritter.
For det meste unge piger. Det bemærkede vi alle sammen.
Hun gav dem mad og et sted at sove.
Om aftenen...
... bad hun dem op til sig, og vi troede alle sammen...
De kan selv tænke Dem, hvad vi troede.
Så fandt vi ud af -
- at hun fik disse kvinder til at læse højt for sig.
De læste for hende.
Først troede vi, at denne vagt...
At hun var mere følsom, mere menneskelig.
Mere kærlig.
Hun valgte tit svage og syge.
Hun valgte dem ud, næsten som om hun beskyttede dem.
Men så sendte hun dem væk.
Er det mere kærligt?
Jeg vil gerne gå videre til marchen.
De og Deres datter blev sendt på march i flere måneder.
I vinteren 1944 blev vores lejr lukket.
Vi fik at vide, at vi skulle videre, men planen blev ændret hver dag.
Kvinderne omkom rundt omkring os i sneen.
Halvdelen af os omkom på marchen. Min datter skriver i bogen:
"Ikke så meget en dødsmarch som en dødsgalop."
Fortæl os om den nat i kirken.
Vi syntes, vi var heldige, fordi vi havde tag over hovedet.
Fortsæt.
Vi var kommet til en landsby.
Som sædvanlig tog vagterne det bedste, nemlig præsteboligen.
Men de lod os sove i en kirke.
Der kom et bombeangreb midt om natten.
Kirken blev ramt.
Først kunne vi kun høre ilden brænde i tårnet.
Så kunne vi se bjælker i brand.
Og de begyndte at styrte til jorden.
Alle løb vi...
Løb hen mod døren.
Men døren var låst udefra.
Kirken brændte ned, og der kom ingen og låste op?
Er det korrekt?
Ingen.
Selvom I var ved at brænde ihjel?
Hvor mange omkom?
Alle omkom.
Men De overlevede.
Tak.
Jeg vil sige Dem tak, fordi De kom her til landet i dag for at vidne.
Jeg ved snart ikke.
Jeg ved ikke længere, hvad vi laver her.
- Ikke? - De beder os tænke som advokater.
- Men det her er modbydeligt. - Hvordan?
Det her skete ikke for tyskerne, det skete for jøderne.
- Hvad er det, vi prøver at gøre? - Vi prøver at forstå det.
Seks kvinder lod tre hundrede jøder brænde ihjel. Hvad er der at forstå?
Svar mig. Hvad er der at forstå?
Først troede jeg på denne retssag. Nu er det bare en undvigemanøvre.
Jaså. En undvigelse fra hvad?
I udvælger seks kvinder og trækker dem i retten og siger:
"De var de onde, de skyldige."
Fordi et af ofrene skrev en bog, kommer de og ingen andre for retten.
Ved I, hvor mange kz-lejre der var i Europa?
Folk taler om, hvor meget man vidste. Hvem vidste noget, og hvad vidste de?
Alle vidste det. Forældre og lærere. Det er ikke det, der er spørgsmålet.
Hvorfor lod I det ske, og hvorfor begik I ikke selvmord, da I fandt ud af det?
Der var tusindvis af lejre, og alle vidste det.
Se bare den kvinde.
- Hvilken kvinde? - Hende, du hele tiden glor på.
Det gør du altså.
Jeg ved ikke, hvem du mener.
Ved du, hvad jeg ville gøre?
Læg en pistol i hånden på mig, så ville jeg selv skyde hende.
Jeg ville skyde dem alle sammen.
Hvorfor låste De ikke op?
Jeg har spurgt Dem alle sammen, og jeg får ingen svar.
To af ofrene er til stede. De har fortjent et svar.
Det er SS-rapporten, som De har kopier af.
Den blev udfærdiget med alles underskrift lige efter hændelsen.
I rapporten hævder De -
- at De først opdagede branden, da den var overstået.
Men det kan vel ikke passe.
Det passer ikke.
- Jeg ved ikke, hvad De spørger om. - Hvorfor låste De ikke op?
Det er da klart. Grunden er indlysende.
- Det kunne vi ikke. - Hvorfor ikke?
Vi var vagter. Vi havde pligt til at vogte fangerne.
- Vi kunne ikke bare lade dem flygte. - Javel.
Hvis de flygtede, ville De blive anklaget, måske henrettet.
- Nej! - Hvad så?
Hvis vi havde åbnet døren, var det endt i kaos.
Vi kunne ikke sørge for orden.
Det gik så hurtigt. Det sneede. Bomberne, flammerne.
Hele landsbyen stod i flammer. Skrigene blev højere og højere.
Hvis de løb ud, kunne vi ikke bare lade dem flygte.
Vi havde ansvaret for dem.
De var altså klar over, hvad der foregik. De traf et valg.
De lod dem dø -
- frem for at risikere, at de flygtede.
De øvrige tiltalte har fremsat en beskyldning mod Dem. Ved De det?
De siger, at De havde ledelsen.
Det passer ikke. Jeg var bare en af vagterne.
- Hun var leder. - Det var hendes idé.
- Skrev De rapporten? - Nej! Vi var sammen om det.
- Vi skrev den sammen. - Det var hende, der skrev den.
- Passer det? - Er det vigtigt, hvem det var?
Jeg må se en prøve på Deres håndskrift.
- Min håndskrift? - Jeg vil se, hvem der skrev det.
- Jeg kan ikke se, det er vigtigt. - Giv hende noget papir.
- Kom nærmere. - Skriften er tyve år gammel.
Kom nærmere.
Jeg vil hellere høre på dig.
Det behøves ikke.
Det var mig, der skrev rapporten.
Ro i salen.
Ro!
Du har forsømt undervisningen.
Jeg har en oplysning -
- om en af de tiltalte.
- Noget, de ikke vil indrømme. - Hvad er det for en oplysning?
Jeg behøver ikke at fortælle dig -
- at du er moralsk forpligtet til at oplyse retten om det.
Oplysningen er til fordel for tiltalte.
Den kan gavne hendes sag.
Den kan måske påvirke udfaldet. I hvert fald strafudmålingen.
Ja?
Men der er et problem.
Tiltalte ønsker at holde oplysningen hemmelig.
- Lige et øjeblik. - Undskyld.
Hvilke grunde har hun?
Hun skammer sig.
Skammer sig over hvad?
- Har du talt med hende? - Selvfølgelig ikke.
Hvorfor er det så selvfølgeligt?
Det kan jeg ikke.
Det går ikke. Jeg kan ikke tale med hende.
Vores følelser er ikke vigtige. De er fuldstændig ligegyldige.
Det eneste vigtige er, hvad vi gør.
Hvis folk som dig ikke lærer af det, der er overgået folk som mig -
- hvad fanden er så meningen med det hele?
Schmitz!
Du har besøg.
Må vi få ro!
Gertrude Ballow.
Andreas Michael Springer.
Michael Berg.
Walter Sherman.
Tiden er gået.
Kommer du ind?
Det var du længe om.
Hvad er der?
Hvor skal du hen?
Jeg er ked af det. Jeg vil bare sove alene.
Kommer straks.
- Nazist. - Naziluder!
Ro i salen.
Alle bedes rejse sig.
Retten kender tiltalte Rita Beckhart, Caroline Steinhoff -
- Regina Kroit, Angela Zeva og Andrea Lumen -
- skyldige i medvirken til drab i tre hundrede tilfælde.
Retten kender tiltalte Hanna Schmitz -
- skyldig i drab i tre hundrede tilfælde.
Retten dømmer de anklagede som følger:
Rita Beckhart, Caroline Steinhoff -
- Regina Kroit, Angela Zeva og Andrea Lumen -
- idømmes hver især fængselsstraf i fire år og tre måneder.
Hanna Schmitz!
I lyset af Deres tilståelse og Deres særlige rolle -
- falder De ind under en anden kategori.
Retten idømmer anklagede Schmitz -
- fængsel på livstid.
- Hvor skal vi hen? - Det fortæller jeg, når vi er der.
- Du kan jo godt lide overraskelser. - Jeg kan godt lide overraskelser.
Er hun ikke blevet stor?
Det er så længe siden, jeg har set hende. Hvor skulle jeg vide det fra?
Det er min skyld. Vi skulle ikke komme uanmeldt.
Far skal bo i sit eget hus.
Mor, jeg har dårligt nyt -
- som Julia allerede ved. Gertrud og jeg skal skilles.
Du kom ikke til din fars begravelse. Men det her kan du godt komme for.
- Det er ikke nemt at komme her. - Var du så ulykkelig?
Det er ikke det, jeg siger, og det var ikke det, jeg mente.
Du skal ikke være bekymret for Gertrud. Jeg skal nok støtte hende.
Desuden er hun blevet statsadvokat, så hun tjener meget mere end mig.
Michael.
Jeg er ikke bekymret for Gertrud.
Jeg er bekymret for dig.
"Muse, fortæl mig om manden -
- den vidtbefarne, som flakkede viden om -
- da han først havde styrtet det hellige Troja."
215. Post.
217. Post.
220. Post.
1219. 66215.
Nummer?
Luk den op.
Dette er en prøve. 1, 2, 3...
Odysséen af Homer.
Muse, fortæl mig om manden...
... den vidtbefarne, som flakkede viden om -
- da han først havde styrtet det hellige Troja...
... selv tilbage jeg blev med forventning, at frem vilde træde -
- en eller anden af heltenes slægt, som for længst var døde...
... og efter ønske jeg vist havde set flere helte fra fortid...
... stik i balgen dit sværd, og lad os derpå begge bestige min seng -
- at sammen i elskov forenes vi kan og hinandens fortrolighed vinde...
... før du fortrøster dig til med den dyreste ed mig at sværge -
- ej at pønse på ondt igen, som mig mén kunne volde...
... fluks hun svor den ed, jeg forlangte, ej at volde mig mén.
Men da hun så havde svoret -
- op da steg jeg på stand på Kirkes fortryllende leje...
Men i den rosenfingrede dagning koblede de hestenes spand...
... og gennem den skingrende hal og ud over borggård villige fløj de.
Snart til den hvedebevoksede mark de kom...
Forbløffende. Jeg troede, det var bluff, men han faldt i søvn for øjnene af mig.
Han tog en stor avis fra bordet og begyndte at svinge stok og avis -
- som om han ville drive Gregor tilbage...
... og en kage ligesom en romkage, der kaldtes en zhivago-bolle -
- og engang var det nok at sige til kanekusken i Moskva: "Zhivago."
"Damen med hunden" af Anton Tjekhov.
Folk talte om, at der var dukket et nyt ansigt op på promenaden.
En dame med en lille hund...
Dmitrij Dmitritj Gurov havde været to uger i Jalta og kedede sig.
Han så sig om efter nye ansigter.
Fra sin plads i Vernets pavillon så han en ung dame på promenaden.
En blond, ung dame...
- Jeg vil gerne låne en bog. - Hvad for en bog?
- Har De "Damen med hunden"? - Hvad er navnet?
Hanna Schmitz.
Damen med hunden.
... hunden.
1, 2, 3...
Damen med hunden.
Da...
TAK FOR BREVET, DRENG DET ER JEG GLAD FOR
- Ingen breve? - Ingen breve. Kvittér.
SEND FLERE KÆRLIGHEDSHISTORIER
SCHILLER TRÆNGER VIST TIL EN KVINDE
FÅR DU MINE BREVE? SKRIV TIL MIG, DRENG
- Er det Michael Berg? - Ja.
Tak, fordi De ringede. Fik De mit brev?
Jeg har det her.
Hanna Schmitz står snart til at skulle løslades.
Hanna har siddet i fængsel i over tyve år.
Hun har hverken familie eller venner.
De er hendes eneste kontakt.
- Jeg hører, De ikke besøger hende. - Nej, det gør jeg ikke.
Når hun kommer ud, får hun brug for et arbejde og et sted at bo.
De kan ikke forestille Dem, hvor truende verden vil forekomme hende.
Jeg har ikke andre at spørge.
Hvis De ikke tager ansvaret for hende -
- har Hanna slet ingen fremtid.
Det er venligt af Dem. Tak, fordi De underrettede mig.
Michael Berg? Jeg hedder Louisa Brenner.
- Goddag. - Vi ventede Dem noget før.
Jeg må advare Dem. Hanna holdt selvdisciplinen i lang tid.
Men i de seneste år har hun ændret sig. Hun forsømmer sig selv.
Jeg viser Dem direkte hen i kantinen.
De har lige fået frokost.
Bord 4.
Du er blevet voksen, dreng.
Jeg har en ven, der er skrædder.
Han kan skaffe dig et job.
Jeg har fundet et sted, du kan bo. Det er ret lille, men godt.
- Du vil synes om det. - Tak.
Der er flere sociale projekter...
... kulturelle ting, jeg kan melde dig til.
Biblioteket ligger lige i nærheden.
Læser du meget?
Jeg vil hellere have læst højt.
Det er forbi nu, ikke?
- Blev du gift? - Ja, det blev jeg.
Vi har en datter.
Jeg ser hende ikke så tit. Jeg vil gerne se hende meget mere.
Ægteskabet holdt ikke.
- Har du tænkt meget på fortiden? - Mener du sammen med dig?
Nej. Nej.
Jeg mente ikke sammen med mig.
Før retssagen tænkte jeg aldrig på fortiden.
- Det var ikke nødvendigt. - Hvad så nu?
Hvad føler du nu?
Det er ligegyldigt, hvad jeg føler.
Det er ligegyldigt, hvad jeg mener. De døde er og bliver døde.
Jeg var ikke sikker på, hvad du har lært.
Jeg har lært noget, dreng.
Jeg har lært at læse.
Så henter jeg dig i næste uge.
Det lyder som en god plan.
Vi kan gøre det stille eller lave ståhej.
Stille.
Godt. Stille.
Stille.
- Pas på dig selv, dreng. - I lige måde. Vi ses i næste uge.
Jeg kommer for at hente Hanna Schmitz.
Hun har ikke pakket.
Hun ville slet ikke herfra.
"Folk talte om, at et nyt ansigt -
- var dukket op på promenaden.
En dame med en lille hund."
Hun efterlod mig et brev.
En slags testamente.
Jeg læser det, der vedrører Dem.
"Der ligger penge i den gamle tedåse.
Giv dem til Michael Berg.
Dem skal han sende sammen med de 7000 mark i banken -
- til den datter, der overlevede branden.
De er til hende. Hun skal bestemme, hvad de skal bruges til.
Og hils Michael fra mig."
- Ms. Mather? - Ja. Er De Michael Berg?
Jeg har ventet Dem.
- Værsgo. - Tak.
Nu må De fortælle mig, hvad der bringer Dem til USA.
- Jeg skulle til konference i Boston. - De er advokat?
Deres brev fængslede mig, men jeg vil ikke påstå, at jeg helt forstår det.
- Overværede De retssagen? - Ja, for næsten tyve år siden.
Jeg læste jura. Jeg husker Dem, og jeg husker tydeligt Deres mor.
Min mor døde i Israel for mange år siden.
- Det gør mig ondt. - Fortsæt.
De har måske hørt -
- at Hanna Schmitz er død for nylig.
Hun begik selvmord.
- Var hun Deres ven? - En slags ven.
Sagen er den -
- at Hanna var analfabet det meste af sit liv.
Er det en forklaring på hendes handlinger?
Nej.
- Eller en undskyldning? - Nej.
Hun lærte sig selv at læse, da hun sad i fængsel.
Jeg sendte bånd til hende.
Hun havde altid godt kunnet lide at få læst højt.
Hvorfor begynder De ikke med at være ærlig over for mig? Som udgangspunkt.
Hvilken slags venskab havde De?
Da jeg var ung, havde jeg et forhold til Hanna.
Jeg er ikke sikker på, at jeg kan hjælpe Dem, mr. Berg.
Og selvom jeg kunne, så vil jeg ikke.
Jeg var knap 16, da jeg mødte hende. Forholdet varede kun den sommer.
Men...
Men hvad?
Javel.
Var Hanna Schmitz klar over, hvilken magt hun havde over Dem?
Hun har gjort meget værre ting mod andre mennesker.
Jeg har aldrig fortalt det til nogen.
Man spørger hele tiden, hvad jeg har lært i kz-lejrene.
Men opholdet var ikke terapi.
Tror De, det var en slags universitet?
Vi kom der ikke for at lære noget.
Den slags bliver man meget bevidst om.
Beder De om tilgivelse for hende, eller er det af hensyn til Dem selv?
Jeg råder Dem til at gå i teatret efter katarsis -
- eller søg den i litteraturen, men søg den ikke i kz-lejrene.
Ingenting er, hvad der kommer ud af lejrene.
Ingenting.
Hun bad mig om...
Hun bad mig om at give Dem sine penge.
- Jeg har dem med. - Hvad skal jeg bruge dem til?
Hvad De synes.
Værsgo.
Da jeg var lille, havde jeg en tedåse til mine klenodier.
Ikke helt som den her. Der var kyrilliske bogstaver på.
Jeg tog den med i lejren. Men den blev stjålet.
- Hvad var der i? - Minder.
En tot hår fra min hund.
Billetter fra operaer, min far havde taget mig med til.
Den blev ikke stjålet på grund af indholdet.
Det var selve dåsen, der var værdifuld.
Det, man kunne bruge den til.
Jeg kan ikke bruge de penge til noget.
Hvis jeg giver dem til noget, der har med jødeudryddelsen at gøre -
- virker det som syndsforladelse, og det hverken vil eller kan jeg yde.
Jeg tænkte på at give dem til en organisation mod analfabetisme.
Godt. Godt.
- Ved De, om der findes en jødisk? - Det skulle undre mig andet.
Der er en jødisk organisation for alting.
Selvom analfabetisme ikke just er et jødisk problem.
Prøv at undersøge det. Giv dem pengene.
Skal jeg gøre det i Hannas navn?
Hvis De synes.
Jeg beholder dåsen.
Tak.
- Hvor skal vi hen? - Kan du ikke lide overraskelser?
Jo. Jeg kan godt lide overraskelser.
"Hanna Schmitz."
Hvem var hun?
Det var det, jeg ville fortælle dig.
Det er derfor, vi er her.
Så fortæl.
Jeg var 15 år.
Jeg var på vej hjem fra skole.
Jeg var ikke rigtig rask.
Og en kvinde hjalp mig.